LÁZÁR
TÖRTÉNETE

Bodajki füzetek 4.

Igehely: Jn 11,19

A VILÁG (HALDOKLÓ) HANGULATA

	Kedves Testvéreim!
A mai istentisztelettel egy sorozatba szeretnék kezdeni. Július és augusztus hónap témája: Lázár.

Nézzünk egy-egy jellegzetes vonását a történetnek, úgy, mint amikor kinyitunk egy újságot és olvassuk a főcímeket és a vastagon szedett mondatokat:
Az evangélium szerint Jézus utolsó és legnagyobb csodája.
A negyedik evangélium ezzel a történettel éri el a csúcspontját.
Jézus személyes sorsára nézve is rendkívüli jelentőségű, mert ennek alapján dönt a Nagytanács Jézus kivégzéséről.
És ez a történet ígéretes jele a halottak feltámadásának.
Megtanulhatjuk belőle, hogy a szenvedésnek célja van.
Láthatjuk, hogy bár ég lába alatt a talaj, Ő mégis elindul segíteni. Szeretete nem hagyja Lázárt a halálban. Betánia közel volt Jeruzsálemhez (3 km), ahol nem kívánatos személlyé vált. 
	Milyen ennek a fölolvasott igének a hangulata? Milyen a világ hangulata? És milyen a Te hangulatod, Kedves Testvérem? A történet szomorú, gyászos. Erről a hangulatról szeretnék ma beszélni. Erről, amely alapjában határozza meg világunkat.

A világ (haldokló) hangulata
	Milyen a világ hangulata? Milyen állapotban van? Hogy erre válaszolni tudjunk, nézzük meg, milyen világban élünk. Hadd soroljam a teljesség igénye nélkül. 
	Nem az érvényesül, aki becsületes és tisztességes, hanem az,
- akinek nagyobb hatalma és több pénze van,
- jó az összeköttetése és az ismertsége.
Nem érték többé a hűség, az adott szó, az egyenesség és végképp nem érték a szelídség, hanem az erőszakosok jutnak előre.
A bankszámla nullái a fontos, nem a tiszta levegő és a friss víz.
Amikor az igazi értékek veszendőbe mennek és az értéktelenség, a sötétség és az agresszió válik értékké, ott valami rettenetes nagy baj van. 
Ugye milyen szomorú?
De még van adalék a világról. Minden lelkiismeret furdalás nélkül beszél dicsekvő módon valaki a TV-ben a legnagyobb szörnyűségekről, amit elkövetett és még pénzt is kap érte.
Gúnyolódnak a szereteten, a hűségen és a jövőnek fát ültető embereken, eközben az emberiség belebetegszik a magányosságba.
Egyre nagyobb a lelki és szellemi sötétség.
S ha valakinek a saját szíve nincsen rendben, ha nem rendezett az élete, akkor az emberiség állapota ugyan mitől lehetne, válhatna rendezettebbé, lehetne rendezettebb? Ha belül a szív mélyén nincsen rend, akkor nem lehet rend a társadalomban és az országban sem. 
Megfordult a világ. 
A normák tűnőben. Dehogy! Már eltűntek!
Most már tudunk az eredeti kérdésünkre válaszolni: milyen a világ állapota?
Egy magában bízó világban élünk. Mint az a hegymászó, aki egyedül nekivág az ismeretlen hegyormoknak, de eltéved, elfogy az oxigénje, elfárad. Beáll az éjszaka és egyre hidegebb van. Megérkeznek a mentőcsapatok, de mire biztonságos helyre húznák, kómába esik és meghal.
Az emberiség ilyen kómás állapotban van. Elhiteti önmagával, hogy minden rendben van, s mire sokan föleszmélnek, már késő. A lelkileg halott is lát sok mindent, látja az Isten keze nyomát, a teremtés nyomát, de nincs Isten dolgaival foglalkozó lelki élete. Erre képtelenné vált. Ezért van az, hogy olyan nehezen tud az ember bocsánatot kérni. Ezért van az, hogy a szenvedélyektől nem tudnak az emberekből szabadulni.

Kedves Testvéreim! Lázár testvéreinek arcára kiült mentehetetlen gyász elevenedik meg a világ valóságára pillantva. Milyen tehát a világ hangulata? Lehangoló. Ez az ún. Lázár-állapot. Tehetetlen és lehetetlen állapot.
De akkor miért engedi Isten? Hadd hozzak erre két példát:
1.) A fodrász a barátjával beszélgetett. Az utca túloldalán egy féllábú, nagyon szegény, lecsúszott, beteg vonszolta magát. Kezében üveggel ordított. A fodrász így szólt: - Ha van Isten, akkor miért enged meg ilyen nyomorúságot? S mielőtt jött volna a válasz, rögtön megláttak egy nagyon hosszú, gondozatlan hajú férfit. A barát ekkor visszakérdezett: - Miért engeded, hogy ez az ember ilyen állapotban maradjon? Ez nagyon egyszerű, válaszolta a fodrász. – Ez a férfi sosem adott nekem alkalmat arra, hogy segítsek bozontos haján.
2.) Egy tüntetésen történt a másik eset, a bibliakörösök hallhatták szerdán. A tüntetésen szinte extázisban, fölbátorodva kiabálja az éppen aktuális szónok: - Ha van Isten, miért annyi éhező gyerek? Miért annyi szenvedés? Annyi értelmetlen halál? Az ilyen Isten nem kell! El vele! Tűnjön el! Oda hívják az éppen arra sétáló lelkészt, mire legnagyobb megdöbbenésükre az így válaszolt: - Igazuk van, az ilyen Isten tűnjön el! (…) Amelyik istent elítélheted, amelyikkel számon kérően bánhatsz, az nem isten. De amikor találkozol a Mindenható Istennel, akkor majd megmukkanni sem mersz.
	Ezek a valós példák választ adnak arra, hogy Isten miért engedi el sokszor a gyeplőket.

Nyitva hagyom a mai alkalmat. Menjünk haza és gondolkozzunk el a lehetőségeken, amellyel lehetne tenni a hangulat ellen és cselekedjük is meg!!! Lehetne például tenni élő hittel, buzgó imádsággal, egészen közel engedve Istent. Azaz: tegyél valamit! Azaz: engedd be Isten szeretetét! Azaz: add tovább! 
	Isten a világnak a következő választ adta (elfogadni csak nyitottsággal, hittel és alázattal lehet): „úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött fiát adta, hogy aki hisz őbenne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen” - Jn 3,16. Ez benne van Lázár történetében. Jézus Lázár betegségéről értesülve két nappal később indul el. A harmadik napon cselekszik. A harmadik nap a feltámadás napja. És tovatűnik a gyász, a keserűség, a fájdalom, az emberi gőg, mert Krisztus mindenek fölött Úr. Hiszed-e ezt? Akarod-e látni, ahogy a lehangolt világ kijön sötét, nyirkos barlangjából a fényre és megáll Jézus előtt? Akkor mostantól cselekedeteid beszéljenek Isten a világon és rajtad megtett csodáiról. Így legyen!

ÁMEN

Igehely: Jn 11,1-5. 35-36

SZERETET SZENVEDÉSBEN

	Kedves Testvéreim!
Az elmúlt héten sorozatba kezdtünk, amelynek témája: Lázár. Mielőtt folytatnánk, néhány mondta erejéig, hadd utaljak vissza a sorozat első részére. Halálosan beteg világban élünk - mondja az ige. Csak Isten szeretete és annak elfogadása segíthet borzasztó állapotban lévő világunkon. Ez a szeretet feltétel nélküli. Jézus nem azt mondja, hogy szeretlek, ha viszont szeretsz, ha megváltozol, ha majd úgy fogsz gondolkodni, ahogy én elvárom és a Szentírás tanítja, ha engedelmeskedsz. Isten mindenkiért adta Jézust. Az Úr nem személyválogató. Az Atya nem határozta el előre, hogy kié lesz Jézus bűnt eltörlő áldozata.
	Ezt a feltétel nélküli odaadást egy sportképpel hoznám közelebb. „Bár 3-0-s rohammal kezdett, s szinte végig nyerésre állt Szerbia és Montenegró válogatottja az athéni olimpiai férfivízilabda-döntőjében” Magyarország „a legjobbkor, a hajrában 8-7-re fordított, s így a magyar csapat az ötkarikás játékok zárónapján megvédte Sydneyben kivívott elsőségét.” – írta négy évvel ezelőtt egy lap. Minden sportoló a teljes nemzetért küzd és hajt egy versenyen, nemcsak azokért, akik rajonganak egy-egy sportágért, azaz feltétlen odaadással akarják a nemzetnek a győzelmet. Jézus mindenkié szeretne lenni és szeretné, ha a halál fölötti diadala mindenkié lenne.
	Mária és Márta ezt a szeretet ismerte meg Jézusban, aki „oda élte az emberek elé Isten szeretetét.” 
	Ez a Jézus számára kedves család kemény megpróbáltatást élt át. Hittek Jézusban, bíztak benne és mégis megbetegedett Lázár, sőt, meg is halt. Olyan családban is ott a betegség, ahol Jézust szeretik. Akkor megéri követni Őt?
	A megpróbáltatást élő családból Mária és Márta üzen: „Uram, akit szeretsz, beteg.” Nem azt mondják: Aki szeret téged, vagy tudod, aki ott van mindig a templomban vagy aki olyan jó adakozó, így légy rá tekintettel és vedd figyelembe vagy cserébe, hogy többször nálunk aludtál és ettél, gyógyítsd meg testvérünket. Arra hivatkoznak, ami megáll az Isten előtt: a szeretet.
	Kedves Testvéreim!
Így is kell Jézus, amikor így bánik valakivel, mint a történetben szereplő testvérekkel? Amikor engedi a fájdalmat, amikor elmegy a végső határig, sőt, azon túl is lép? Egy történet jut eszembe. Infarktusban elhunyt a legjobb barátja. Nem bírta a hirtelen rászakadt fájdalmat és csak rohant és rohant. Néma, tehetetlen düh hajtotta. – Hát Isten ez? Milyen Isten az ilyen? – ordította könnyes szemmel. Megpillantott egy keresztet. A töviskoszorúzott, sebektől borított testet, a szenvedő arcot. – Hát ilyen… - mondta lenyugodva. Gondoljunk Isten határtalan szeretetére. Hisszük-e a kegyetlen pillanatokban, hogy Isten úgy szeret minket, hogy Jézust adta? Szeretjük-e a próbákban, a fájdalmakban? Vagy úgy teszünk, mint azok a kegyes zsidók, akik a következőre jutottak. A koncentrációs táborban törvényt ültek Isten fölött. Az ítéletet kihirdették: Isten bűnös. Az ítélet kihirdetése után dermedt csend támadt. Az egyik zsidó alig hallhatóan tette föl a kérdést: -…és akkor most…? – akkor most gyertek, imádkozzunk az Úrhoz. – felelte a zsidók vezetője.
	Olyan világban élünk, amely sóvárogva várja az Istentől származók megjelenését, az Isten gyermekeit, hogy világítsanak ebben a sötét és Istentől elfordult világban, s ezeket a köveket nem veszi ki a világból. Rájuk enged sokszor ugyanúgy mindent, mint azokra, akik nem hisznek Istenben, hogy lássák a világ fiai, hogy aki Jézussal jár, más ember. Az azt is kibírja, amit egyébként nem lehet kibírni. Amit ép ésszel és ép elmével nem lehet túlélni, hogy az Ő gyermekei, az Ő követei túlélik a saját halálukat is. Carl Gustav Jung, a lelkészcsaládból származó svájci pszichológus mondta, hogy a keleti ember megpróbál érzéketlenné válni a szenvedéssel szemben, a nyugati kábítószerhez nyúl, de egyik sem kielégítő. A szenvedést le kell győzni – mondta. Ez csak akkor lehetséges, ha magunkra vállaljuk. Ezt tanuljuk a keresztet hordozó Krisztustól.

ÁMEN

Igehely: Jn 11,25-26

FELTÁMADÁS ÉS EGZISZTENCIA

	Kedves Testvéreim!
Lázárról szóló sorozatunk harmadik részéhez érkeztünk. Mária és Márta állapota rámutat a világ kondíciójára: gyászos. A világ alternatívája helyett az ige valódi megoldást kínál: Isten szeretetét. A múlt héten visszakérdezett az ige: minden helyzetben elfogadod?

	Haladjunk tovább a történetben. A fölolvasott versekkel Jézus egyik legismertebb (ön)kijelentéséhez érkeztünk: „Jézus ekkor ezt mondta neki: "Én vagyok a feltámadás és az élet, aki hisz énbennem, ha meghal is, él; és aki él, és hisz énbennem, az nem hal meg soha. Hiszed-e ezt?” Egy mondatban így tudom összefoglalni mai igénk mondanivalóját: Jézus minden ember számára egzisztenciális megoldást jelentő lehetőséget az ember egyéni, személyes döntése alapján ajándékozza.
	Jézus feltámadását hirdető szavak miért más? Hiszen feltámadt Lázár, a naini ifjú és Jairus leánya. Ez igaz, de ők mind e földi életbe „támadtak vissza”, mintegy visszajöttek a halálból ebbe az életbe, a halálon inneni létformába, a mulandóságba, Jézus pedig a halálon át, végig, a halál valóságán keresztül a túlsó oldalra, az örökkévalóságba hatolt át feltámadásával. Jézus feltámadásával nem e mulandó világ börtönébe tért vissza, hanem éppen kitört a börtönből, az örökélet szabadságába. Őrajta többé nem úr a halál, hanem megvert ellenség, legyőzött hatalom. Mi történt a feltámadással? A halálnál is erősebb életenergia diadala a halál fölött. Hit által a tiéd is lehet. Jézus itt nem egy történeti tényt ismertet, hanem élő valóságában elém áll és így szól: „Én vagyok a feltámadás és az élet”.
	Joó Sándor pasaréti lelkipásztor írta Jézus szájába adva a következő szavakat: „A halálból való feltámadás ténye az én feltámadásommal nem fejeződik be, nem fejeződött be, dehogy! Sőt, éppen elkezdődött! Az én feltámadásommal az életerőm nem merült ki, sőt, az csak az első hatalmas lökés volt, ami áttörte a halál masszív falát, rést ütött rajta! Velem elindult egy folyamat: a halál legyőzése a feltámadás által, és most a te számodra is én vagyok a feltámadás erőműtelepe! Tessék: prezentálom neked a feltámadást! Kell? Szükséged van rá? Nos: „Én vagyok a feltámadás.”
	És hogyne kellene? Tele van ez a földi élet olyan rémekkel, talányokkal, érthetetlen történésekkel, amikbe a feltámadás hite nélkül egészen bele lehetne zavarodni. (Soha nem voltam még olyan táborban, ahol ne került volna elő teljesen komolyan a szellem-kérdés és a szellemidézés.) A halálon inneni élet csupa zűrzavar a halálon túli élet bizonyossága nélkül. Aki elveszítette hitét a túlvilági életben, lassan elveszíti minden bizalmát az evilági életben is. De sok meghalt boldogságnak, kihűlt szívnek, halott egyháznak, halottá vált családi életnek, halott hitnek, szeretetnek és reménységnek lenne szüksége a feltámadásra. Kell a feltámadás, amikor érzéketlen, közömbös és fájdalmas arcokat látunk. Amikor beleragadunk a magunk szőtte gőg hálójába, kisebbrendűségi érzésünk van, értékelési problémák adódnak már 6 éves(!) kortól. Amikor a mammon mámor mentalitás az úr. 
	Jézus mindebből ki tud húzni. Kösd hozzá derekadat, mint elakadt járművedet a mentőautóhoz, hogy kihúzhasson és egészen az örökkévalóságba repíthessen.
	Annak lehetséges, aki hisz. Tehát nem az, aki megérti, aki értelmével tisztán látja, vagy logikai úton értette meg. Aki nem hiszékeny, aki nem úgy hisz, mint gyermek, aki a mesék világában él, hanem, aki rá meri bízni magát Jézusra. Rábízod? Tűnjön el az „én” és éljen bennem Krisztus! Vizsgáljuk meg magunkat, gyülekezetünket, nemzetünket: hol tartunk? Amikor ezt a kifejezést halljuk: egzisztenciális kérdés, akkor gondoljunk végre Isten szeretetben hozzánk lehajló igéjére: a Krisztusra rábízott életek erősek, kiállják az élet próbáit és megerősödnek. Micsoda próba volt Mária és Mártának Jézus két napi „késlekedése” és Lázár halála.
	Kedves Testvéreim!
Ne „csak” még több spórolással, több munkával oldjuk meg egzisztenciális problémáinkat, hanem napjaink próbáit Krisztus értünk dobott mentőövét erősen derekunk köré kötve alázattal, hittel, türelemmel viseljük el, várva, hogy az igazság csillaga mihamarabb jó magasan világítson az égen. Egy szívvel, egy lélekkel, egységben kérjük az Úristentől. Így legyen!

ÁMEN

Igehely: Jn 11,28

A HÍVOGATÓ ISTEN

	Kedves Testvéreim!
Lázár történetén keresztül ma ismerkedjünk meg a hívogató Istennel. Mert a fölolvasott ige Jézus jelenlétét és személyre szóló hívását fejezi ki.
Kértünk-e már segítséget? Hogyne. Milyen természetes, hogy kiélezett helyzetben segítséget kérünk. Milyen szokatlan, hogy bennünket most olyan valaki hív, aki senkit nem hívott segítségül, amikor vérére szomjazó katonák és vezetők jöttek érte a Gecsemáné kertjében. Olyan valaki hív, aki nem kért segítséget, amikor keresztre feszítették. Milyen érthetetlen, hogy van valaki, aki nem akkor hív, amikor ő van bajban, hanem amikor mi vagyunk bajban.
	Míg jól megy életünk szekere, hívnak. Ám ha belekerül egy nagyon gödörbe, hiába hívunk másokat, zavartan elfordulnak, vagy csak kellemetlenül ódalognak el. Ha lehet, inkább messze elkerülnek. Így van? Gondoljunk a Tékozló fiú történetére. Amíg tart az örökség, vannak barátai, de amikor ő szorul segítségre, magára marad.
	De van valaki, aki nem kerül(t) el, hanem most megáll előttünk, nem fordítja el a fejét, hanem keresi tekintetünket és így szól: „Jöjjetek!” (Mt 11,28) Jézus nem kerüli ki Máriát és Mártát. Utánuk megy Betániába, ahogy az Atya a Tékozló fiú történetében az otthon maradt fia után.
	Tudod-e ki hív? Tudod-e, hogy még mindig hív, ismét hív? Talán azt válaszolod, hogy éppen az a baj, hogy annyian hívnak! Szét kellene szakadnom, hogy minden hívásnak eleget tegyek. Mi ért hívnak? Azért, mert szükségük van rád. De mondd, nem szokatlan, döbbenetese, szinte érthetetlen, ha egyszer olyan valaki hív, akinek nincs szüksége ránk? Mert nekünk van szükségünk rá. „Ha ismernéd az Isten ajándékát, és hogy ki az, aki így szól hozzád: Adj innom!, te kértél volna tőle, és ő adott volna neked élő vizet.” (Jn 4,10)
	A bajban hív: magához. Nem passzol le, hogy itt vagy ott kapsz segítséget. Mi sokszor valameddig engedjük be életünkbe, lakókörnyezetükbe a meghívott vendéget. Ő azonban az élete közepébe hív, hogy ott megtisztítson és nyugalmat adjon. Meg akar tisztítani, hiszen a bűnösök barátja. De nemcsak vár, hanem elénk jön, utánunk nyúl. Idesietett most is és elénk valamint utánunk nyúl. Itt és most. Ő hívott és mi hogyan indulunk felé? Szabadon indulhatunk – olvassuk a Kapernaumi százados szolgájáról szóló történetben.
	Nem fárad(t) bele a hívásba. Mi hányszor adjuk föl a valakiért, valakinek az érdekében végzett harcot?
	Kedves Testvéreim! Mit hordoz tehát magában Jézus hívása? Gyógyító erőt rejt magában. Például félelmeink leküzdésének alapja. A tanítványok hánykolódnak a viharos tengeren, Jézus pedig a vízen járva megy hozzájuk és így szól: „Bízzatok, én vagyok, ne féljetek!” (Mt 14,27) Majd így szól: „Jöjj!” (Mt 14,29) És az előbb még félő Péter elindul hozzá a vízen. Szinte képtelenségnek tűnő történet ez, pedig lélektanilag mély igazságot hordoz. Valóban igaz, hogy ha valaki újra és újra meghallja Jézus hívását a legképtelenebb akadályokat is le tudja győzni. És még milyen gyógyító erőt hordoz magában Jézus hívása? Az örök halált legyőző isteni erőt. Vagy az értetlenkedés ellenszerét. Erőt erőtlenségben. Hitet hitetlenségben. Szeretetet szeretetlenségben. Vigaszt gyászban. Örömöt bánatban. Választ égető kérdésekre. És még menyi mindent.
	Tegyünk úgy, mint Mária, aki Jézus hívására azonnal elindult Hozzá. És akkor Jézus kérdez. Mit kívánsz, mit tegyek? Jöjj velem! – ennyit. Fogd a kezem a kísértések, a próbatételek, a gyász idején. Mielőtt belépsz munkahelyedre, mielőtt a vizsgaterem kilincsére teszed a kezed, mielőtt meglát az orvos, mikor kilátástalanul nehéz a családi légkör, mikor nem tudsz magaddal mit kezdeni, mikor gyarapodik a család, mikor érzed itt is ott is fáj, mikor bizonytalan oly sok minden, akkor csak ennyit mondj: „Uram, jöjj!”. Mert ahova Jézussal együtt megyünk, ott nagy csodák fognak történni. És értem ezt gyülekezeti és egyéni életünkre nézve egyaránt. Gyakoroljuk ezt a szót és figyeljünk a hívásra. Megtapasztalt gyakorlati tanács ez. Ne fáradjunk bele a gyakorlásba.
	De ne késlekedj. A MOST hívásra MOST válaszolj. Ne azt mond, előbb hazamegyek, megebédelek, aztán végiggondolom ezt a hívást, mert abból nem lesz semmi. Ne csak helyeselj meghallva az ige felszólítását, hanem MOST tégy eleget neki. Más se ér rá késlekedni, ezért ne szánalmasan nézz felebarátodra, hanem emlékeztesd a MOST szükségességére. „A Mester itt van, és hív téged.” 
ÁMEN

Igehely: Jn 11,40

MI A HIT?

	Kedves Testvéreim!
Az elmúlt héten megismert hívogató Isten a keresztyén lét egyik alappillérének megismerésére hív. Lázár történetén alapuló nyári sorozatunk mai állomásán a következő kérdésre feleljünk: Mi a hit?
	Vannak olyan szavak, kifejezések, fogalmak, témák, amin mást ért fiatalabb és idősebb, eltérő politikai nézetet valló, vagy éppen két barát. A Volga az idősebbek emlékezetében egy autó márkaként is él, de az egészen fiatalok számára megmaradt „csak” folyóként. Sajnos mást ért egyik és másik ember az Árpád-sávos zászlóra tekintve és a Turul madárra gondolva. De ugyanígy nagy ünnepeink is kaptak még értelmezést. S másként határozzuk meg a családot, a gyülekezetet és eltérő módon gondolunk a lelkészre. A hitről szóló elmélkedés sem kivétel. Szépen beleillek e gondolati sorba.
	Ha kiállnánk újdonsült városunk egyik forgatagos időszakában az utcára ezzel a kérdéssel: Mi a hit?, válaszok és nem válaszok rengetegével kellene számolnunk. Lenne, aki értetlenkedve menne el mellettünk, vagy szemét kigubbasztva azt ránk meresztené, majd összeráncolná homlokát és fejét csóválva állna tovább. Más így szólna: - Nekem nincs időm erre! Én most el vagyok foglalva. A következő megkérdezett a válasz helyett elmondaná problémáját: - Megjött a gázszámla és rá kell fizetnem. De miből? Aztán számolnunk kellene a visszakérdezővel, aki így szólna: - Inkább azt mondja meg, hogyan vegyek meg mindent a gyermekemnek az iskolába? Honnét szerezzek munkát? Miért zsákmányol ki a munkahelyem és az állam? Miért nincs hétvégém? Valaki pedig megpróbálna intellektuálisnak tűnő módon válaszolni. –Nézze, engem ez a középkori ódivatú dolog nem érdekel. Az ezotéria, a horoszkóp, a jóslás, a keleti hit, na az már annál inkább. Talán még ki is fejtené az illető. S végül, de nem utolsó sorban, lenne, aki csukott szájjal ránk mosolyogna, majd így szólna: - Köszönöm, de nem érdekel. És a kérdezettek közé gondoljuk oda magunkat is!
	Kedves Testvéreim! Egy ilyen közegben kell erről beszélnünk: Mi a hit? Amit a hiszékeny embernek a lelkész bemagyaráz? Elragadott érzelmi állapot? Idealista világnézet? Sokan ilyen hittel találkoznak, sokaknak ezt jelenti, sokan ilyen hitben és ilyen hittel élnek. Ez az ún. műhit. Olyan, mint a művirág, csak illata nincs. Könnyű összetéveszteni az igazival. Még lehetne ragozni a hit-képzeteket, de inkább válaszoljunk a Szentírás segítségével aktuális kérdésünkre.
	A hit nem más, mint kétszeres bizalom: bízni a megbízhatóban. Nem hiszékenységről, nem valamiféle érzelmi bizsergésről van szó. Egy sajátos magatartásról, amiben benne van az egész élet. Olyan magatartásról, ami egész lényemből, értelmemből, érzelmemből, szívemből fakad: mindent bedobva, apait-anyait beleadva, bízok teljes bizalommal a megbízható Istenben. Egész életem, értelmi, érzelmi, akarati, életem teljes Isten felé fordulása ez: - Bízok benned, megbízható vagy, hogyne bízhatnék benned! Az még nem hit, hogy hiszed, van Isten. Az ördögök is hiszik – olvassuk Jakab levelében. Hol van ebben a te életed? Hol van itt a te életed magatartása? Teljes bizalommal bízom, egész lényemmel csüngök a megbízható Istenen. Ez a hit! Lehet, hogy sok vallásos alapvetéssel nem vagy tisztában. Tanulsz. Talán vannak lemaradásaid, hiányosságaid. De ha teljes bizalommal vagy Isten felé, akkor van hited. Ha tudod, hogy bízhatsz Istenben, egész életedet rábízhatod, minden tettedet Hozzá igazíthatod, akkor megtaláltad a hit gyökerét, s meg fogod hozni a leveleket és a gyümölcsöket is.
	Ennek a bizalomnak két jellemzője van: a jövőre irányul és a felebarátunkra. A jövőre oly módon, hogy van jövőképem, mert megismertem a megbízható Istent és megtapasztaltam kegyelmét, így már tudom, nincs mitől félnem, hiszen hit által nincs az a gonosz, kísértő szándék, amely elszakíthatna Tőle. A felebarátra pedig a következőképpen irányul. „Mi tehát azért szeretünk, mert ő előbb szeretett minket. Ha valaki azt mondja: „Szeretem Istent”, a testvérét viszont gyűlöli, az hazug, mert aki nem szereti testvérét, akit lát, nem szeretheti Istent, akit nem lát. Azt a parancsolatot kaptuk tőle, hogy aki szereti Istent, szeresse testvérét is.”(1Jn 4,19-21) Bízunk Isten szeretetében, ami nyilvánvaló lett Jézus Krisztus kereszthalálában, hogy nekünk örök életünk legyen? Bízunk ebben az Istenben? Akkor adjuk tovább!

	Befejezem. Ott az elhengerítésre váró, a hitetlenség és a bűn súlyával Isten és ember elé gurított kő. Az Istenhez és a felebaráthoz vezető út torlasza. Jézus azt mondja: „Vegyétek el a követ.” Vegyük el mindnyájan az értelmes beszélgetést, a kapcsolatot gátló tényezőt. Adjuk tovább a ma kapott örömhírt, hogy ezen a szón: HIT, minél többen ugyanazt értsük, értsék. Hogy megindulhasson közöttünk az értelmes és érdemi beszélgetés Isten fenséges dolgairól. Hogy meglássuk Isten dicsőségét már itt a földön. Ezen az úton Isten által elhívott gyülekezetünk nem pusztulni, hanem gyarapodni és erősödni fog. Így legyen!

ÁMEN

Igehely: Jn 11,19-20.38.41

SZOLGÁLATOK

	Kedves Testvéreim! A mai alkalommal Lázár feltámasztásának történetében szereplő személyek szolgálatán keresztül a mi szolgálatainkról lesz szó.
	Kezdjük a sokaság szerepével, szolgálatával, aki kíváncsi Jézusra, akinek vezetésével tudja elképzelni az idilli Izraelt, akitől újabb csodát vár. A sokaság aktivizálódásának oka: Lázár és Jézus. - Vajon mi fog történni Lázárral, ha Jézus megérkezik? – tanakodhattak magukban. Szinte már Lázárt viszik Jézus elé és nem Jézus megy Lázárhoz. Aztán jön az intrika. Jézus, tettén keresztül úgy válaszol, hogy maga a lázári élet (szótlanul, csendben, ahogy megismertük a bibliai történetekből) lesz szolgáló, Istennek szolgáló élet. Mi látjuk ezt a szolgáló életet, ha ránézünk? Nem szól, nem beszél, mégis tudjuk, az ő élete összeforrt Jézuséval. Aki látta a feltámadt Lázárt, így szólt: - Bizony, Jézus a feltámadás és az élet!

	A gyermek még szintén nem szól. Nem beszél. Ilyen értelemben, hallgat. De ahogy Lázáron meglátszódott Jézus keze nyoma, úgy a gyermeken is. Ez a cél. Hogyan?
	Kell hozzá:
- imádság; hogy Lázárnak legyen segítsége, testvérei imádkoztak
- hitvallás; a testvérek hitvallást tettek
- család; Lázárnak így volt embere a bajban
- figyelem; Lázár így menekült meg
- törődés; Lázár problémájának híre így jutott el Jézushoz
- elszántság; a próba kiállásának záloga, amelyben volt részük bőven Máriának és Mártának.
A sokaság feladata:
1.)	kövesse a gyermek életét a gyülekezet figyelme: vajon milyen csodát visz véghez Jézus rajta?
2.)	úgy egyengessük életét, hogy ne meg nem élt kegyelemben élő felnőtté cseperedjen, hanem az örök életre feltámadt gyülekezeti taggá, aki ezen az úton a kereszteléssel az első lépést megtette. Ezt el kell mondani neki. Aztán elé adni a következő lépést, hogy idővel a kegyelmet elfogadja.
A sokaság szolgálata meghatározó. Ne méltatlankodó, hitetlenkedő sokaságként vegyük őt körül, hanem mint akik aktív szolgálatvégzői a szövetségnek. Segítsük életét, hogy a mai alkalom ne kötelező körré redukálódjon.
Így lesz a gyermek élete feltámadott életté. Így legyen.
A következő szolgáló: Márta. Márta „a robotoló”, az izgága, aki bírja és szereti a munkát, akire, ha munkáról van szó, lehet számítani. Márta személyére gondolva eszembe jutnak a mi gyülekezetükben „robotoló”, sürgölődő, segítő Márták. Akik munkájukon keresztül szolgálnak Istennek, dicsőítik és fejezik ki hálájukat. Nélkülük a lelkész csak poros templomba, roskadozó parókiára, elnéptelenedett alkalmakra és üres tányérú szeretetvendégségbe hívhatná nyáját. Ha ők nem lennének, talán nem is látnánk, hogyan lehet a munkát örömmel végezni.
Áldassék az ilyen szolgálattevőkért Isten neve és adja, hogy mindig legyenek ilyen segítségek.

A következő szolgáló: Mária. Először ez a szó ugrott be: a háttér-munkás. Lénye hitvallást szül és határtalan, feltétlen szeretet tör föl belőle. Úgy tűnik, nem végez látványos munkát. Hallgatag.
Látogatásaim során, hányszor, de hányszor hallom: - tudom, hogy a gyülekezet gondol rám. Érzem. Megtapasztaltam a gyülekezet szeretetét. Ők a név nélküli, az ima szolgálatával, figyelmességgel szolgáló aktív tagjai a gyülekezetnek.
Áldassék az ilyen szolgálattevőkért Isten neve és adja, hogy mindig legyenek ilyen segítségek.
És van még egy szolgáló a gyülekezetben. Az Ő neve: Jézus. Az Ő szolgálatát ismerjük. Gyerekektől kezdve, a paráznán és a súlyos betegségben szenvedőkön át, a haldoklókkal és a halottakkal bezárólag, mindenkivel foglalkozik. Az Ő szolgálata mindenkié, mindenkiben keressük. A kérdés: hagyod-e, hogy neked is szolgáljon? Beengeded-e életedbe? Megosztod-e vele gondolataidat? Beszélsz-e neki életedről? Megszólítod-e Őt? Mária, Márta és Lázár történetei példát mutatnak Jézus megszólításában, Jézusban való bízásban. Olvasd el ilyen szemmel a történeteket (Lk 10,38-42; Jn 11, Jn 12,1-8).

	Kedves Testvéreim!
Szolgálókról és szolgálatokról hallottunk. Talán magunkra ismertünk? Talán éget a vágy, hogy magunkra ismerjünk? Jézus Krisztus hív s vár a szolgálatra. Megáldja azt, gyümölcsözővé teszi életedet. Értelmet ad életednek.
	Isten gyakorlatilag arra a kérdésre, hogy ki vagyok, mi végre vagyok, ilyen módon felel.
	Egy történet kívánkozik ide, amit más feldolgozásban már elmondtam. A címe: Tett valamit.
„A parkban egy bokorban megpillantotta a fészket. Elgyönyörködött.
- Milyen csodálatos, ahogyan a madarak a fiókáikról gondoskodnak! Csodálatos a teremtő gondoskodása!
Derűsen folytatta útját, kiért az utcára. Az egyik sarkon meglátta a kislányt. Piszkos volt, ruhája tépett, lesoványodott kezét a járókelők felé nyújtogatta. Koldult.
Iszonyú indulat támadt a lelkében, dühtől remegve emelte szemét a szürke ég felé és felkiáltott:
- Hát nem látod, hogy mi történik itt? Hogy engedheted ezt meg? Miért nem teszel már végre valamit?
- Már régen tettem valamit. Megteremtettelek téged! – válaszolta az Úr.
	Ki vagy és mi végre? Isten szolgálatára elhívott gyermeke, hogy tegyél valamit. Mit? Ajándékot a szívnek.
	Egy költőt a sétáira gyakran elkísérte ismerőse, aki rendszeresen dobott egy kevés pénzt a sétálóutcán minden nap kint ülő koldusnak, aki minden adományt rezzenéstelen arccal vett tudomásul. Egyik sétájuk alkalmával így szólt a költő:
- A szívének kellene adnunk valamit, nem a kezének.
S néhány nappal később a kötő egy illatozó fehér rózsát tett a koldus kezébe. Váratlan dolog történt: a koldus, amióta ismerték, most emelte először rájuk pillantását, felállt, magához szorította a rózsát és elment. Napokig nem látták. Már azt gondolták, meghalt. Egy hét múlva azonban megjelent. Ekkor megkérdezték tőle:
- Miből élt, ha nem járt koldulni?
- A rózsából, igen, a rózsából. – szólt a válasz.

ÁMEN

Textus: Jn 11, 43-44

ÚJ ÉLET

	Kedves Testvéreim!
Nyári sorozatunk befejező részéhez érkeztünk. Szeretném megköszönni azoknak, akik hétről-hétre figyelemmel kísérték Isten üzenetét, ami Lázár történetén keresztül szólt hozzánk és azoknak is, akik bele-bele kóstoltak, hiszen az egyes hetek üzenetei egymástól függetlenek voltak, így az ő számukra is érthető volt.

	A mai ige az újjászületett életek jellemzőiről szól.
	Az olimpia egyik kétpárevezős száma úgy fejeződött be, hogy mindenki úgy tudta, nyert a német csapat. Maguk mögé utasították a címvédő új-zélandi duót. De hamar jött a következő hír: egy századdal, 10 cm-rel mégiscsak a címvédő ért be elsőként. 
	Lázárról, a naini ifjúról, Jairus leányáról az a hír járta, hogy meghaltak. Aztán jött a hír: élnek.
	A Golgotáról nagypénteken az a hír jött: Jézust legyőzték, de húsvétkor jött az igazi hír: Jézus feltámadt, Jézus él. Ez azért fontos, mert ez alapján tudja elmondani a Szentírás, hogy sem élet, sem halál, sem magasság, sem mélység, sem angyalok, sem fejedelemségek, sem semmi más hatalom, erő, el nem választhatja a hívő embert az Isten szeretetétől, amely Krisztus Jézusban van. Semmi, sem a jelenvaló élet, sem az elkövetkezendő halál, semmi, de semmi el nem választhatja az Isten szeretetétől azt, aki Krisztusban újonnan született.
	Lázár új életet kapott Jézustól. Átélte neve jelentését: Isten az én segítségem. Mária és Márta számára is valósággá vált: Isten az ő segítségük is, mert szerették Jézust, hozzá fordultak és bíztak benne. Házuk halottasházból templom lett. Istentiszteleti, Isten imádatának a helyévé változott otthonuk.
	Jézus szavára valami hasonló történik mindenkivel, aki elkezd bízni benne, aki kinyitja a szívét Jézus Krisztus előtt. Talán botladozva indulunk el az új élet útján. Talán homályos minden, még nem látunk mindent jól. Talán azt érezzük, hogy lelkileg kötelékek vannak rajtunk, de elindulunk a hang irányába, Jézus irányába és Isten segítségével tudjuk tartani ezt az irányt. Urunk gondoskodik arról, hogy megértsük újra és újra vezetését, tanácsát és szavát. Olyan állapot ez, mint az újszülött csecsemőé. Még csak sírni tud. Mozgatja lábacskáit és a kezecskéit. Nem tud bevásárolni. Még nem éri el az autó pedáljait. De ha mindazzal táplálják, ami a testének, a szellemének a fejlődéséhez szükséges, akkor megtanul bevásárolni és autót vezetni.
	Az újjászületett ember sem látszik meg feltétlenül azonnal a fejlődés. Mint a csecsemő: lassan, de biztosan fejlődik. Az újjászületett emberen egyre nyilvánvalóbbá válik kihez tartozik, mint ahogy a csecsemő is idővel mindenki tudtára tudja adni.
	Mi jellemző erre az új életre, erre az új emberre? (Gondolatébresztőnek szánom a következő pontokban megfogalmazottakat.)
1.) Igeközpontú élet.
Egyre jobban fogom érteni Isten szavát. Egyre jobban belemélyedek a Szentírásba. Érzem, hogy fontos a lelki tápláltatás, ami a Biblián keresztül jön. Ha ez elmarad, sorvadni kezd életem és visszafejlődök. Az olvasott és a hirdetett ige növeli hitemet. Vigasztal, tanácsot ad, segít, egyengeti az életutamat, mert különben bolygó hollandi leszek. A Szentírás tükör lesz számomra: láttatja, hol tartok.
2.) Istennel való kommunikálás.
Mindent, ami ér, megbeszélem Istennel. Többé nem akarok egyedül dönteni, ki kérem a véleményét.
3.) Közösség keresés.
Keresem azokat az alkalmakat, ahol együtt lehet azokkal, akik Isten gyermekei. Ha egyedül vagyok, elfáradok és kevesebb igét értek meg.
4.) Szolgálat.
Szeretném továbbadni, amit Istentől kaptam. Szolgálok az időmmel, a pénzemmel, az imámmal. Szolgálok hitvallástételemmel, szolgálok beszélgetéssel.
5.) Bocsánat kérés és bocsánat adás.
Az újjászületett ember tud bocsánatot kérni és tud bocsánatot adni is, hiszen maga is Isten bocsánatából él.

6.) Szabad élet.
A szabadság nem azt jelenti, hogy mindent kipróbálok, ami elém tárul, hanem szabd nekem nemet mondani. Csak azt teszem meg, ami megegyezik Isten akaratával.
7.) Fegyelmezett élet.
Ez azt jelenti, hogy jól tudja beosztani idejét. Jut idő Istenre is. Azt is jelenti, hogy nem hanyagolja el családját. Azt is jelenti, hogy nem rongálja testét-lelkét.

	Kedves Testvéreim!
Gondolkodjunk el a felsorolt pontokon és tartsunk önvizsgálatot. Úrvacsora előtt állunk.

	Befejezem azzal, hogy remélem sokan hasznosnak ítélték Lázár feltámasztásának történetével foglalkozni több héten keresztül. Isten áldja meg a mi igehallgatásunkat, hogy életünk és életek változzanak meg. Így legyen.

ÁMEN

A kiadvány kereskedelmi forgalomba
nem kerül!

Meghatározott ára nincs.
Adományokat elfogadunk.

Köszönet a gyülekezet tagjainak,
akik lehetővé tették a sokszorosítását!

Eddig megjelent és kapható
Bodajki füzetek

BODAJKI FÜZETEK 1.
„Azt pedig tudjuk, hogy akik Istent szeretik, azoknak minden javukra szolgál”
Róm 8,28

BODAJKI FÜZETEK 2.
Az imádkozás iskolája

BODAJKI FÜZETEK 3.
Örüljetek!

BODAJKI FÜZETEK 4.
Lázár feltámasztása

Kapcsolat, információ:

www.bodajkirefegyhaz.multiply.com
bodajkireformatus@gmail.com
22/410-819
70/37-49-169